Der er lang vej fra...
Vejen fra baggrunden til rampelyset er kompliceret.
En korsanger får sjældent stor opmærksomhed.
Men folk tager springet.
Hvad laver I...
Det er næsten mere et mentalt spring, end det fysiske ved at synge.
Det er et tankespring. Hvis man kan klare det-
- kan man måske finde en plads der ude.
Der er fantastiske korsangere, der ikke har det godt i forgrunden.
Man skal være narcissistisk og have egoet til det.
Det kan være en lang vej.
Der er en kraft i det vi gør.
Ingen har talt om det offentligt før.
Folk er vilde med at se korsangere.
Tænk på Lou Reeds "Take a Walk on the Wild Side".
En ikonisk sang med en tekst, der gør mange utilpasse-
- fordi den siger "farvede piger" Men hvad refererer han til-
- med "og de farvede piger siger..."?
Faktum er, at disse kvinder har en særlig kraft.
De står der på scenen og synger med fyrene.
Korsangerinderne tilfører det hele liv.
Når stemmerne åbner sig, giver det liv.
Der opstår en personlig forbindelse.
Man holder ikke nødvendigvis fast i sin individuelle stemme.
Man prøver at gå op i en højere enhed med de andres stemmer.
Det er fantastisk!
Der sker noget, når stemmerne falder i hak-
- og alle harmonierne brager igennem.
Hvad er der ikke at kunne lide?
Jeg kan være forskellige mennesker, en kamæleon.
Man keder sig aldrig.
Jeg er en del af et søsterskab, jeg har gjort mig fortjent mig til det.
Det er ingen drøm, jeg kan synge de her sange.
Og synge rent.
En korsanger skal komme og få alt til at lyde fantastisk.
Hun kræver ikke ære for det og går hjem.
Dr. Mable John Tidligere korsanger.
Gud gav os evnen til at skabe, ikke?
I dag skal vi gøre det med musik.
Jeg ser unge glide over scenen, de tror, de lærte det af James Brown.
Det stammer fra en af mine præster.
- Min far var præst... - Præstedatter. Sikke en kliché.
- Det var mit møde med musik. - Jeg var fire år.
Helt fra underskolen.
Man lærer, hvor ens stemme passer ind.
Ingen lærer en det, det er sådan man lærer at synge i kor.
Tak, Herre.
Gud gav mig et talent, og jeg har i sinde at bruge det.
Det er det, mit liv handler om. At forvalte min gave.
Darlene Love er årsag til alt det her.
Darlene Love og Fanita James, The Blossoms.
De var de første sorte korsangere, som arbejdede i studierne.
Da vi begyndte at indspille ting, var alle hvide.
Alle pigerne var hvide, de var meget smagfulde.
De kunne bevæge armene og bruge mikrofonen.
Men det var det.
Det var hvide sangerinder, vi kaldte dem "oplæserne".
De kunne ikke synge noget uden noder.
Folk, som så os gå ind, vidste ikke, hvad vi skulle.
De gav os noderne, og vi tog imod dem, som om vi ville bruge dem.
Med dybden i musikken, kom ønsket om sangerinder-
- der var frie til at lægge følelser i det, de sang.
De gamle manglede ikke følelser, men de var styret af noderne.
Deres sang var så rå-
- og så ægte, at den var svær at afvise.
The Blossoms var blandt de mest produktive grupper i 60'erne.
Sikken overraskelse!
Det her er historisk. Vi har ikke sunget sammen i 30-40 år.
- Jeg var 15, da vi mødtes. - Det er ikke sjovt.
Det er ikke sjovt. Men vi var virkelig hvide, før du kom.
Vi havde en sød sound. Hun tilførte energi-
- og en bund af gospel, der gjorde det perfekt.
De gjorde den platform til deres. Det var The Blossoms.
Da de kom, ville alle producere overalt have den sound.
Man behøvede kun at sige, hvilken retning, man ville-
- så førte de en derhen.
Kan I høre, hvor hvide vi skulle lyde?
Helt unikt kunne The Blossoms ændre sounden.
Vi arbejdede med alle fra Buck Owens til James Brown.
Det var perfekt, og vi øvede ikke engang.
Det utrolige ved Darlene, Fanita og Jean var-
- at de ikke var bange for andre sangerinder.
Hvis en producer bad om noget særligt, kunne de finde på at sige:
"Det kan jeg ikke, men jeg kender en, der kan." Det var sådan Merry kom til.
Slukker du lige radioen?
Hvordan kan man sidde i Merry Claytons bil uden musik?
- Det giver ingen mening. - Vi lægger musik på senere.
Jo, men det er ulogisk at se en diva uden hendes musik.
Det fatter jeg ikke.
Merry Clayton var altid korets førstestemme.
Jeg var på sommerskole med Merry.
Hun sang på gaden, og hun var helt utrolig.
Hun havde ingen skjulte dagsordener. "Det er det her, jeg gør."
Ray Charles var den eneste kunstner, far gav os lov til at se.
Jeg stod der ved scenekanten og tænkte: "Jeg kan gøre det her."
"Jeg vil være en Raylette en dag." Og det blev jeg.
Her kommer Rayletterne og giver en hånd.
En dag fik jeg et opkald fra Billy Preston.
- "Hvad laver du?" - "Lægger tøj på plads."
"Glem det, du skal synge for Ray."
Jeg var meget selvsikker dengang.
Jeg vidste, hvad man skulle kunne som sanger.
Men jeg anede intet om at være entertainer.
Han sagde: "Du er forsanger, men du synger med tre andre-
- så vi må lære dig at synge med de tre andre."
Han er præsten, rayletterne er koret. Han benytter kirkens format-
- i populærmusik. Og synger om sex.
Kan I forestille jer "What'd I Say" uden at få et svar?
Han sang en sang, der hed "Together Again". Du godeste!
Jeg kunne ikke finde anden del.
Jeg ramte ikke tonen. Han knaldede fingeren ned på tonen-
- på flyglet foran fem tusind publikummer.
Det var et kæmpeshow på Madison Square Garden.
Han bankede tonen frem, så vendte det hele tilbage til mig.
Jeg ville ikke stå der og ligne en idiot.
Mange korsangere er kun det.
De vil ikke leve solistlivet.
Det er ret spændende, for Lisa indspillede plader som solist.
Hun er en genial entertainer, hun er virkelig sjov.
Hun kan synge røven i laser som solist, men har ikke særlig lyst til det.
Jeg vil ikke i skole.
Da min mor tog mig i børnehave, sagde jeg: "Jeg har skrevet en sang."
"Jeg vil synge den for klassen." Jeg blev bare ved.
Lærerinden måtte bremse mig. Mor syntes, det var sjovt.
Lisa er utrolig inspirerende, for hun er en genial musiker.
Hun kan ikke lide at tale om det, men bedre bliver man ikke.
Alle vidste hvem Lisa Fischer var. Hele byen talte om hende.
Det var underligt at se hende synge sammen med to andre.
Hun er en utrolig kunstner, hun tiltrækker sig alles opmærksomhed-
- på en meget yndefuld måde.
Jeg elsker melodier.
Jeg er forelsket i vibrationen af lydene-
- og det den gør ved andre mennesker.
Det er velkendt, men det er noget helt særligt, der gør en glad.
Og man prøver at blive der længst muligt.
Hun er dronningen i den verden. Hun skildrer ikke med et stort ego-
- men det kræver en del ego at indtage den plads.
For der er mange korsangerinder, og hun har holdt sig på toppen længe.
For sang handler om at dele, det er aldrig en konkurrence.
Men der foregår undertiden andre ting, der driver mig til vanvid.
"Hvem skal jeg ringe til for at blive præsenteret for den og den?"
Det føles så slimet.
For mig er stemmen det mest himmelske instrument.
Man kan være en fantastisk musiker og virkelig bevæge folk-
- men vi er alle sammen født med en stemme.
Der er utrolig mange sangere, der medvirker på en masse plader-
- vi kender ikke altid deres navne, men de har en enorm effekt.
Jeg husker en Phil Spector-special.
Det var nok omkring 1965.
Darlene Love og The Blossoms sang, og Phil spillede klaver.
Jeg var vel omkring 16, og pludselig vidste jeg, hvad jeg ville.
- Davs, Darlene. - Robert.
Hvad med "Christmas (Baby Please Come Home)"?
Phil Spector var den første med en mur af lyd. Alle skulle vide-
- at det var en Phil Spector indspilning, ikke nogen andens.
De lyder så unge. Det er de jo. Jeg var 18, nu er jeg 70.
Spectors sound var den sound vi prøvede at fange-
- gennem mange mange år uden held.
For vi indså ikke, at det var ungdommens sound. De helt unge.
Darlene havde ikke kun en utrolig personlighed-
- hun var et vokalt kraftværk. Hun indfangede den helt særlige sound.
Er det ikke utroligt?
Jeg var talentfuld, men jeg anede det ikke.
"He's a Rebel" skulle indspilles med en gruppe, han havde i New York.
Jeg syntes ikke, den var noget særligt, det var bare et job.
Det var mit første job for forsanger for koret.
Darlene sang på en masse plader, der udkom under andres navne.
The Crystals turnerede med Gene Pitney.
Pladen røg op på førstepladsen, og de havde aldrig hørt den før.
Det er nedslående for sjælen-
- at se en sang, man har indspillet, mimet af nogle andre.
Og ingen ved det.
Det gjorde ondt, når folk roste The Crystals sang-
- og jublede over den, uden at vide at jeg havde indspillet den.
Efter succesen med "He's a Rebel" vidste jeg, at Phil kunde lave hits.
Jeg ville godt have kontrakt med ham. Han ændrede mit navn-
- til Darlene Love. Min første plade skulle være "He's Sure the Boy I Love".
Vi gik i studiet, vi havde en kontrakt og indspillede den.
Nogle måneder senere hørte jeg en dj præsentere-
- The Crystals nye plade. "Fløj han dem ind uden at sige noget?"
Men nej, det var min stemme på pladen. Jeg var rasende.
Man kunne ikke have to stjerner i samme værelse, så Phil Spector gemte hende.
Hendes bedste ting udkom ikke engang med hendes navn på.
- Hvad tænkte du, da sangen blev et hit? - Jeg var vred.
Det er en Darlene Love-plade.
Det overrasker mig altid, at jeg har mødt og hørt så mange korsangere-
- der er helt fantastiske. De er lige så gode som Chaka Khan.
Der er mange, det er helt utroligt.
Tag Tata Vega, som er en utrolig sanger i klasse med Aretha.
Det er helt ufatteligt. Hvad har de gang i?
Jeg elsker bare musik. Det var det eneste, jeg ville.
Jeg var 16, jeg ville til Californien, jeg ville ikke gå i skole.
Jeg ville være en berømt sangerinde.
Min far gav mig lov.
Der var bedre muligheder på Vestkysten.
Man kunne blive set.
For os, som voksede op i Los Angeles...
- Hollywood lå lige omkring hjørnet. - Vi havde en stor fordel.
Særlig med Motown-folkene.
Jeg husker to, som kom ind til en lang indspilning.
Vi gik hjem om morgenen, når folk gik på arbejde.
Stevie Wonder var den største i mine øjne.
Tata Vega har en utrolig stemme.
En eller anden præsenterede mig for ham.
"Hyggeligt at møde dig." Og så gik han. "Jeg må gøre noget!"
Der var et klaver, jeg spillede de få akkorder, jeg kan.
- Jeg hørte hendes riff. - Han kom tilbage!
- "Du lyder som mig." - Er det samme person?
Ja!
Jeg elskede musik, jeg har aldrig villet lave andet.
Det stammer fra det, kirken kalder respons.
Der står en mand fremme og vidner-
- og menigheden svarer med "amen".
Sounden stammer direkte fra gospel og kirken og blev sekulariseret.
Det er sounden af verdslig viden.
Ike Turner... Ike og Tina Turner. De var helt utrolige.
Han spurgte, om jeg ville arbejde for dem med det samme. "Ja!".
Jeg anede ikke, han mente samme uge.
Jeg tror, vi var de første R&B-actionfigurer.
The Ikettes. Ike & Tina Turner Revue.
Pigerne var sensationelle. Tina var en naturkraft-
- men pigerne trak deres del af læsset. De var fantastiske.
Det var fred, kærlighed og lykke. Kvinderne brændte bh'erne-
- kvindebevægelsen var i fuld gang. Timingen var helt rigtig.
Ike Turner opfattede sig selv om en alfons, og han betragtede sit kor-
- og selv sin kone, som kvinder, der arbejdede for ham.
Hans horer.
Han sikrede sig, at man havde et vist look.
At man kunne gå på en vis måde og danse på en vis måde.
Der er stadig kunstnere, der betragter korsangere som øjeguf.
For mig er det ikke baggrundssang, det er bare en rolle.
Der var en, jeg arbejdede sammen med... Jeg bliver ked af bare at tænke på det.
Det var så fornærmende. Vi var stort set nøgne.
Tøjstil: Hids fyrene op.
Jeg prøvede at se godt ud og opføre mig ordentligt.
Og så er resultatet... Jeg planlagde ikke at være aftenens sexsymbol.
Men du poserede for "Playboy".
Ja, der var noget i "Playboy".
Den engelske rockscene var et fænomen.
- De prøvede at lyde sorte. - De fleste, alle, ville lyde sorte.
Og de kunne kun få den sound ved at bruge os.
Som Led Zeppelin, Robert Plant, selv Joe Cocker.
For mange år siden da jeg sang med Ray-
- så jeg den her fyr vride sig rundt på første række under en koncert.
Jeg spurgte de andre piger: "Hvem er han, hvad er der i vejen med ham?"
Jeg var vild med at arbejde med Joe, fordi han lod os være os selv.
I England ville de have, at vi skulle give den hele armen.
Det var baggrunden for det nye i rock'n'roll.
Han gav os frie tøjler, og alles ansigter lyste op.
Og nogen begyndte at synge eller spille, og alle...
Jeg var hos A&M og var på vej ned ad trappen fra Lous kontor-
- da Joe kom ind. Og han sagde:
"Der er hun sgu. Jeg vil arbejde sammen med dig på alle mine plader."
Man kunne når som helst rende på James Taylor-
- eller Carole som sagde: "Kom og syng med mig."
Luk mig ind i mit andet hjem.
Et fantastisk studie. Vi har haft gode tider her.
Meget sent en aften, jeg var meget... I ved lidt gravid.
Jeg havde curler i håret og var på vej i seng.
Så ringede telefonen. "Merry, det er en flok fyre i byen."
"De kaldes The Rolling... et eller andet."
"De er fra England og har brug for nogen, som vil synge med dem."
De hentede mig i min silkepyjamas-
- med en minkpels over og et Chaneltørklæde om hovedet.
Vi sagde, at det ville være skønt, hvis en kvinde sang det om voldtægt og mord.
Det var midt om natten, at vi kom på, at en kvinde skulle synge den del.
Jeg kendte hende ikke, og hun dukkede op i curlers-
- hun var gået i seng, og teksten var lidt beskidt.
Jeg sagde: "Hvad?"
"Voldtægt, mord? Det er et kun et skud væk."
Jeg begyndte at synge.
- Med Mick. - Hun sang sammen med mig.
Og gav det en masse følelse, det var lige det, der var brug for.
Jeg var vild med hendes sang. Hun kunne være Merry.
- Hun skulle ikke begrænse sig? - "Vil du synge en til?"
- "Ja, det kan vi godt." - Hun gjorde det par gange.
Jeg tænkte ved mig selv: "Jeg blæser dem ud af lokalet."
Jeg gik ind igen og sang den del med...
Jeg skulle endnu en oktav op.
Man gør noget klokken to om natten, næste dag hører man, hvor godt det er.
Jeg hører ingen klappen.
Alle sagde: "Mere ro på." Men da rock'n'roll kom, sagde de:
"Nej, I skal ikke ændre noget!" Det reddede os.
Det reddede vores liv.
Lisa... Lad os øve det. Bare codaen.
Fra codaen, Vinnie.
Under "Hounds of Winter" gav jeg Lisa tegn til at vokalisere, gøre noget-
- for at fremkalde følelsen af ensomhed.
Og så kommer den her stemme. Utroligt.
En utrolig, spøgelsesagtig stemme. Hver gang vi synger den-
- har jeg bedt hende gøre det.
- Du må give mig mere end det. - Ja? Fint.
Giv mig noget at lege med, lad mig trække dig ind.
Jeg er stolt af mit band og ser en ære i at lade dem vise, hvad de kan.
De begynder på "Hounds of Winter" og giver den hele armen.
Sting fik et spotlight rettet mod hende og gav hende frie tøjler.
Hendes stemme er som et kraftværk.
Jeg opfatter hende som en stjerne. Hun er en stjerne.
Hun lægger hele sin sjæl i det.
Og så sker der noget, en grænse overskrides.
Man er en lille fjer og nogen puster-
- og så letter man bare.
Og man falder ikke, man slår sig ikke, man lander bare blidt.
Sådan føles det.
Den menneskelige stemme er det reneste udtryk kroppen har.
Der står ikke noget mellem ens sjæl og stemmen.
Den camoufleres ikke af en trompet, saxofon eller guitar. Den er ren.
Det er derfor, den er så følsom, de lægger det hele frem for tilhøreren.
Jeg beklager rodet.
Det er et rod, det her er guldplader, jeg ikke har hængt op endnu.
Den er fra Tina Turner turnéen, hun gav mig den.
Det her er en gammel Luther Vandross-plakat.
Jeg mødte ham lige efter den turné, da jeg aflagde prøve for ham.
Han sad ved klaveret, og der stod en bakke stegt kylling ved siden af.
Jeg kom til at fnise.
Så sagde han:
"Syng det her for mig." Og så sang jeg noget.
"Fint, kan du give mig det med mere luft?"
"Mere luft?" Ja, fint nok.
Ingen talte om de små fine forskelle.
Han arbejdede meget med luft og lyd.
Som måden man afsluttede en tone på.
Sådan lød jeg i går.
- Det gjorde du! - Jeg var deroppe. Jeg og John Glenn.
Så sagde han: "Hvis du kan danse, er jobbet dit."
"Ja!" Og så...
Jeg har to venstrefødder.
Han vidste, hvordan man blander gaver-
- og forvandler dem til et smukt smykke.
Når jeg som barn købte plader med Shirelles og Aretha Franklin-
- var noget af det første, der tiltrak mig korsangen.
Det blev hos mig.
Luther var kor-og jinglesanger i New York.
Dengang var han meget kraftig og gik i habit med vest-
- svedte som en gris og sang som en engel.
Jeg mødte Luther Vandross i Philadelphia.
David Bowie inviterede mig dertil i 1973 for at høre ham-
- indspille "Young Americans". Jeg havde indspillet en plade.
Og jeg var meget spændt. Jeg tog bussen til Philadelphia-
- og mødte David og bandet. Luther var en af korsangerne.
Det er cool. Næste.
Den var fantastisk, det var David Bowies soulplade.
Han hentede stemmer med rødder i kirken-
- for at opnå det. Fordi de tilfører en hel verden.
Korsangernes rolle udvikler sig sammen med musikken.
Musikken blev mere kompliceret, rigere og mere spændende i 70'erne.
Så koret blev mere raffineret.
Det blev mere end sangen, det var musikken.
Man kom til at synge det, korsangerne sang.
Når man tænker på popmusikkens historie, alt det folk synger med på-
- synger de for det meste med os. Det er det, vi synger på pladerne.
Vi synger riffene.
KONCERT FOR BANGLADESH, 1971
Det var et stjerneshow.
Hvis man var der og oplevede det, tager man det med sig i graven.
Claudia Lennear fik den eksponering. Hendes næste store øjeblik-
- kom med The Rolling Stones.
Claudia Lennear var utrolig flot. Hun var en af The Ikettes.
Hun var en fantastisk danser, lækker, en smuk pige.
Der var nogle få unge damer i koret, der prøvede at nærme sig forsangeren-
- så hurtigt som muligt.
Mick og jeg havde et særligt forhold.
Vi havde det skægt. Vi morede os med alle mulige fjollede ting.
Vi gik i hinandens tøj, skøre, fjollede ting.
Mick havde et image af slem dreng. David havde sit androgyne look.
Men de var først og fremmest virkelig søde alle sammen.
Hun må have nydt det den gang, hun ser sådan ud.
Der skete en forfærdelig masse i verden den gang.
Borgerrettighedsbevægelsen, Vietnamkrigen...
Selvom der foregik så meget politisk-
- var man ret isoleret fra det. Man opdager det først rigtigt på turné.
Takket være folk man talte med-
- opdagede man politikken og kulturen, hvad der foregik.
Det var underligt, musikalsk var det en god tid, men samtidig sørgelig.
Jeg tror, Clydie King ringede og fortalte om Lynyrd Skynyrd.
- "Ja?" - "Han vil lave "Sweet Home Alabama"
"Alabama? Ingen vil synge om Alabama." Jeg vil i hvert fald ikke.
Det var en tid, hvor tanken om sort magt var forbundet-
- med tanken om at definere sig selv, frem for at de hvide gjorde det.
Vi vil blæse på, om de hvide bliver fornærmet, vi gør, som vi vil."
Min mand var 19 år ældre end mig. Han sagde: "Den må du synge."
- "Hvorfor?" - "Det forstår du senere i livet."
"Lige nu forstår du det ikke, Merry, det er du for ung til."
Det var det, vi gjorde. Vi levede i øjeblikket, levede og var kreative.
Det var som en lussing. "Sweet Home Alabama."
Vi kender jeres "sweet home Alabama".
Men vi synger den alligevel, og vi synger bukserne af røven på jer.
Hvis vi får chancen, vil vi bevise vores værdi-
- så når man i fremtiden vil definere sang-
- bliver det baseret på den sound, der kommer ud af korsangernes munde.
Min måde at deltage aktivt i de sortes kamp-
- var at lave musikken.
Sidste linje...
Alle sange med kor blev sunget af mig og en gruppe piger eller af Waters.
Vi gik altid i studiet med følelsen af at skulle yde vores bedste.
- Som var det vores. - Patti LaBelle...
- "You Are My Friend" - "Bad Girls"-albummet.
Der gjorde vi rent bord.
Whitney Houston, "Greatest Love of All".
Disneyfigurerne, det er os. "Small World".
"Løvekongen".
"Growing Pains".
Den bedst sælgende plade nogensinde Michael Jacksons "Thriller".
Og den bedst sælgende film "Avatar". Fuglelyde og den slags.
Den slags, men det betød, at vi ikke lavede vores egne plader.
Som vi plejede at gøre.
Det er sjovt at synge "ooo" og "aaa" et kort øjeblik.
Men jeg ved ikke, om jeg havde lyst til at leve af det.
DARLENE LOVE OG THE BLOSSOMS MED TOM JONES, 1971
Phil Spectors navn blev stort og mit med.
Folk som Bruce, Elton John og Stevie ville vide, hvem jeg var.
Hun er uden tvivl en forsanger.
Man hørte stemmen og udviklede et troskabsforhold til den.
Det gav mig mere lyst til at optræde solo.
Jeg følte, jeg måtte forlade gruppen for at blive solist.
Korsangen var en slags prøve på mit eget projekt.
Jeg ville synge for folket i min egenskab af Merry Clayton.
Jeg ville have mit eget materiale ud til folket.
Så sendte Gud mig Lou Adler.
Merry gik bevidst efter at blive solist og stjerne.
Hver gang hun optrådte, fik hun stående klapsalver.
Som om folk aldrig havde set eller hørt noget lignende.
Jeg ville gøre rent bord med mit eget projekt.
Hun udgav tre virkelig store album. Hun lød lige så stor som Aretha.
Lou gjorde det fantastisk, ligesom A&M med markedsføringen af mine plader.
For at blive nummer et skal man have et dræberinstinkt.
Merry Clayton har det. Jeg fatter ikke, hun ikke blev superstjerne.
Vi gjorde alt, hvad vi kunne.
Men de slog ikke igennem.
Branchen var styret, der var regler.
Hun var gospelsangerinde. Der er kun en Aretha.
Sådan tænkte man den gang. En Aretha, en Diana Ross.
Jo, jeg blev frustreret.
"Kom pladen ikke længere? Hvad gør vi forkert?"
Jeg troede, at hvis jeg lagde hele mit hjerte i det, jeg gjorde-
- ville jeg automatisk blive stjerne.
Forskellen på forsangere og korsangere-
- er det materiale, man får og samarbejdet med producerne.
I midten af 70'erne blev Darlene Love løst fra kontrakten med Spector.
- Jeg fik kontrakt med Gamble and Huff. - De var de bedste dengang.
Nu ville min karriere få et løft. Men jeg løb ind i endnu en lukket dør.
I løbet af få uger solgte de hendes kontrakt tilbage til Phil Spector.
Og mareridtet fortsatte.
Det var den "nye" Phil Spector. Han arbejdede med Beatles-
- og var en stor stjerne, og nu ville han sætte Darlene Love på plads.
Det ville jeg ikke finde mig i. Det blev så slemt, at jeg sagde:
"Jeg har fået nok."
Jeg tog høretelefonerne af, tog frakken på og forlod studiet.
Jeg mødte ikke Phil Spector igen før efter 20 år.
Mange af disse sangere kom ind i branchen på et tidspunkt-
- hvor de blev afhængige af en sangskrivers materiale.
En, der kunne lave et hit-arrangement. Det er meget at være afhængig af.
Jeg kender virkelig mange med utrolige stemmer.
Men møder man ikke nogen, der forstår, hvem man er-
- kan man være en fantastisk sanger uden nogensinde at komme videre.
Landet er fuld af dem.
Der er ingen garantier i underholdningsbranchen.
Jeg blev flere gange tilbudt at blive solist.
Og til sidst endte jeg hos Warner Brothers.
Studiet var forrygende. Det var helt utroligt.
Det var utroligt. Og...
Hvordan blev pladen modtaget.
Ikke ret godt.
Når ens navn står på plakaterne, er der pres på en.
Og det kan undertiden skabe problemer i folks liv.
Jeg havde en solistkontrakt, men jeg lagt blev på hylden.
Så jeg var hos Motown, og alligevel ikke.
Det var ikke let. I ved, hvad der sker mellem mennesker.
Jeg havde en datter at opfostre, og jeg skulle forsørge et band.
Det blev helt sindssygt.
Den følelse man får, når publikum skriger ad en...
Hvis man altid søger efter det i livet, går det galt.
Fokus var ikke på musikken mere.
Min datter måtte bo hos min bror, mens jeg tjente til regningerne.
Claudia udgav en plade, og pludselig så man hende ikke mere.
Hun sagde tak og godnat.
Jeg troede, folk ville rende mig på dørene, men det skete ikke.
"Du er for tyk, du er for gammel."
"Du burde tænke alvorligt på en anden karriere."
Og derefter...
Hvis det var lykkedes, og jeg havde tjent millioner-
- havde jeg nok ikke siddet her og talt med jer.
Jeg var nok død af en overdosis et sted.
Det er ikke retfærdigt.
Det ved alle, det handler ikke om retfærdighed, ikke engang om talent.
Det handler om omstændighederne, held.
Skæbnen, jeg ved ikke, hvad det er, men de bedste lærer at håndtere det.
Samarbejdet med Michael inspirerede mig.
Jeg lærte, at det var i orden at have store drømme og leve dem ud.
Hun repræsenterer det, der sker for korsangere i dag.
Men hun ville være solist.
Jeg hørte fra andre af Michaels venner, at han var vild med hende.
Så hun fik jobbet.
For hans og vores egen skyld var vi glade for at kunne lave det show.
Jeg kan ikke gøre det, du kan, men jeg må spare på stemmen.
Så pludselig på vej til en prøve hørte vi nyheden.
"Det er da umuligt."
Det var et stort chok, vi stod midt i et kæmpeshow, og pludselig var han væk.
Jeg græd under hele gudstjenesten og kunne egentlig ikke synge.
Men følelsen og ærefrygten var genkendelig fra gudstjenester.
Det var sådan det føltes. Jeg vidste ikke milliarder så på.
En stjerne er født.
Tak, fordi du ville komme. For kun 24 timer siden-
- rettedes verdens øjne mod dig, da du sang en af Michaels kendteste sange.
At være korsanger er et springbræt i starten.
Men det bliver let til kviksand, hvis det ikke er det, man vil.
Siden "The Experience" har jeg afslået-
- næsten alle koropgaver,
Jeg vidste, at hvis jeg blev ved, blev det sværere at blive solokunstner.
Verden har brug for at høre hende. Hun skal ikke være korsanger.
Jeg udvalgte pigerne til Eltons turné, og de ville have Judith.
Elton elsker Judith. Men hun må vælge, om hun virkelig vil være solist.
Hun prøver, hun skriver sange.
Vi i musikindustrien, særlig afroamerikanere-
skal lære vores egen værdi at kende.
Vi skal lære, at vi er vigtige som kvinder.
Det er forfærdeligt, når en kvinde ikke ved, hvem hun er-
- og lader sig nøje.
Kend jeres værdi. For I mere værd end som så.
Jeg kunne ikke sove, jeg måtte bede min forældre tage sig af mine børn.
Det, jeg nød mest i den tid, var at synge i kirken.
Det var det eneste sted jeg sang. Og den eneste måde at tjene lidt på-
- var med privat rengøring.
"Gør Darlene Love rent hos folk?" Ja, det gør Darlene Love.
En jul gjorde jeg rent i badeværelset hos en dame-
da "Christmas (Baby Please Come Home)" min juleplade, blev spillet i radioen.
Jeg så op og tænkte, "det her er ikke meningen med dig".
"Du skal synge, der er en hel verden derude, der vil høre dig synge."
Jeg flyttede til New York, og så fik min karriere vind i sejlene.
- Står alt godt til? - Alt er skønt.
Du er velkommen igen næste år. Ha' en god jul.
Jeg må planlægge, hvad jeg skal. Man må tage små job-
- for at holde sit navn i live i branchen.
Gjorde jeg ikke det, ville ingen vide hvem Darlene Love er.
Som ung troede jeg, at alle kunne synge.
Når man bliver ældre, lærer man at det ikke passer, at sangen er en gave.
Og den må man dele med resten af verden.
En veninde tog billederne. Se, lynlåsen er i stykker.
Det passer, den var lukket i begyndelsen.
Her er mine Grammyer.
De står bare der, jeg ved ikke hvor jeg skal gøre af dem.
Jeg må fortælle den her historie. Første gang jeg mødte dig-
- sang du i koret på min plade.
Jeg må sige det her: Alle i branchen kender Lisa Fischer.
Jeg ledte ikke efter en pladekontrakt, det blomstrede bare frem.
Jeg var virkelig heldig.
Hun er et af naturens misfostre.
Hun er helt ulig alt andet.
Grammyen går til...
Lisa Fischer, "How Can I Ease the Pain?".
Jeg vil gerne takke Luther Vandross. Uden ham var det her aldrig sket.
Hun har sin egen Grammy og en pladekontrakt med Elektra.
Det er anderledes end at stå som korsanger for en anden.
For de skal have det, de har brug for. Når man har sit eget materiale-
- skal man lære, hvad man selv har brug for, hvad der gør en glad.
Jeg arbejdede på min anden plade og... Den tog for lang tid.
Der var et vindue, og den tog for lang tid.
Jeg tror ikke, nogen vidste, hvad de skulle stille op med mig.
Jeg vidste det heller ikke selv.
Jeg har aldrig rigtig forstået forretningssiden af det.
Det kræver en enorm energi at være solist.
Og et enormt ego at ville det.
Og hun har aldrig haft det ego.
De fleste korsangere er nok enige i, at vi ikke kan promovere os selv.
Man skal kunne føre sig selv frem-
- og kunne spille spillet. Nogle kan ikke.
På underlig vis kan kløften mellem forsanger og kor-
- næppe blive større. Man går ind i et gruppeformat-
- hvor man ofrer sin individualitet for at opnå en blanding.
Blandingen virker ikke kun smittende på lytteren-
- det er en oplevelse, der ændrer sangeren.
Og nogle mennesker vil bare blive der.
For ægte musikere er der en åndelig dimension i det, de gør.
Den har intet med verdslig succes at gøre.
Musikken er mere en indre rejse, al anden succes-
- er bare ekstra flødeskum.
Folk tror, man kan medvirke i "American Idol" og blive stjerne.
Men så går man glip af det åndelige arbejde, der kræves-
- og sker det, bliver succesen meget skrøbelig.
Folk går glip af det centrale i det, fordi de er ikke vokset op-
- med det, jeg kalder forfiningsprocessen.
Fokuseringen på det, der skal gøres.
Alle optagelsesbudgetter har en post kaldet "tuning".
Hvor mange timer der er sat af til tuning.
Jeg spurgte, hvad er det? "Vi må tune alle sangerne."
"Rammer de ikke tonen?"
"Det tager for lang tid, og det er for svært."
Så de synger bare, og så tuner man dem. Det er latterligt.
Byd Kylie Minogue velkommen!
Godaften, alle sammen.
Jeg har fået meget kritik pga. nogle job, jeg troede, jeg slap godt fra.
Jeg tog endda paryk på. Jeg troede ikke, nogen ville bemærke mig.
Så tweetede mine fans: "Hvordan kunne du? Du synger i koret bag hende."
"Du går fra Michael til..." Hvordan vidste de, det var mig?
Jeg er midt i en overgangsfase. Jeg har ikke råd til at afvise alt.
Jeg har store udgifter som kunstner, og jeg har store drømme.
Så jeg har taget nogle koropgaver.
Jeg vidste, at Judith havde en utrolig stemme, og at hun sang i kirken.
Det var en vidunderlig oplevelse at høre nogle af hendes sange.
Jeg sagde: "Du vil nå vidt."
Stevie har store forventninger til min karriere, det har han vist.
Men jeg er ligeglad, jeg elsker bare at synge med ham uanset hvad.
Hvor meget man end nyder det, skal man holde sig sin drøm for øje.
Selvom man kan lide at optræde med mig. skal man gøre sine egne ting.
Når folk synger sammen, er det det samme som at være sammen.
Det er det menneskelige ved det, der bevæger folk-
- ikke maskineriet bag. For det kan ikke lægge hjerte i at synge og spille.
Og dygtige korsangere er bevægende.
I lang tid, måske fem år, hørte man ingen kor på plader.
Ingen nynnede eller sang "oooa"-
- ikke en gentagelse eller noget, intet.
Der er ikke så meget arbejde til korsangere mere.
Flere har ringet til mig gennem årene og spurgt, om jeg havde arbejde.
"For min telefon ringer ikke."
Mange har hjemmestudier, de lader familien synge, eller synger alt selv.
Mange sangere er blevet arbejdsløse.
I 90'erne opstod der store gennemgribende ændringer.
De store indspilningssessioner fra 70'erne og 80'erne er væk.
Folk ville ikke betale koret mere, de mente, det var unødvendigt-
- at underskrive den check. De indså ikke, at de var sounden.
Og at det er derfor Joe Cocker, Rolling Stones, Rod Stewart, David Bowie-
- alle disse skønne mennesker har deres sangere med.
Der er brug for koret.
Man spørger, om der er en grænse, en måde at komme væk fra faget på-
- uden at dø af et bristet hjerte.
Er det det eneste rigtige?
Er man først fanget af musikken, er man færdig.
Når man indleder et forhold er der en særlig energi...
Det er, som når man ser et gift par gå ind i et lokale.
Man ser dem gå hver sin vej, men kan stadig se båndet mellem dem.
Det har jeg aldrig rigtig haft.
Jeg har altid følt, jeg tilhørte alle.
En del af mit hjerte, en del af mig tilhører alle.
Nogle gange, når jeg taler med venner, som har bøn og er gift-
- tænker jeg: "Måske burde jeg have giftet mig og fået børn."
"Gjort al den slags."
Men jeg har det godt. Virkelig godt.
Lisa har så mange facetter, at man næsten bliver bange for at vælge.
"Hvad gør jeg, fortsætter med R&B? Der er Whitney, Mariah..."
"Måske skal jeg gå mere rockvejen?" Så ringer Mick Jagger fra Stones.
Den er svær at afslå.
Det er godt med en kvindestemme. Ellers er det mig, mig... og lidt Keith.
Men det er stadig maskulint. Men kan få en som Lisa med-
- får man en helt ny stemme.
Jeg kunne høre, hvordan Mick sang den aften og reagerede på det.
Som om der ikke var andre til stede. Det var sjovt befriende.
"Hvorfor promoverer hun ikke sig selv? Hvad laver hun med Stones?"
Fordi hun har det godt med det, og det er hendes eget.
Hun er ikke dum.
Lisa har været Rolling Stones sangerinde på alle turnéer siden 1989.
Jeg vil kunne gå på gaden uden at skjule mig bag solbriller-
- med brysterne presset op og sådan... Det er ikke mig.
Det er bare ikke mig.
Nogle gør hvad som helst for at blive berømte.
Mens andre bare synger. Det handler ikke om andet-
- end at være i det særlige rum med andre mennesker.
Det er et højere kald.
Det virker som om hver gang jeg er parat til noget stort og vidunderligt-
- sker der noget, der tvinger mig i knæ.
Folk behøver ikke vide, du fik kjolen i en billigbutik.
Gud, hvad sker der? Er jeg ikke ment til det her?
Hvis det er sådan, så giv mig et tegn, så stopper jeg.
Men Han gav mig aldrig et tegn.
Så jeg arbejder videre på at være rolig, ydmyg og smuk og synge.
Hvis nogen siger: "Gør sådan, så bliver du en international superstjerne"-
- så betalte alle sig til det.
Men hvis man bor i et hummer, ingen penge har og skal sætte alt på et bræt-
- og måske alligevel ende med et job hos McDonalds, må man være skør.
Jeg kom til et vejkryds uden et skilt til musikken.
Jeg har undervist i spansk i 10-15 år.
Men har altid savnet musikken.
Jeg fortryder, jeg ikke blev ved.
Særlig når jeg ser mine samtidige komme videre med deres musikliv.
Jeg har aldrig sagt, det ikke var mig, gjorde jeg det, løj jeg for mig selv.
Det har altid været mig. Altid.
Bare gør det. Måske er det vejen til at fjerne den gnavende fornemmelse.
Lad os høre en varm, varm velkomst til ms Judith Hill!
Der er maskiner, der kan gøre talentløse til stjerner.
De synger ikke live. Nogen kunne have gjort det for Judith-
- men hun har noget dybere. Måske duer det ikke for hende at sælge stort.
Det er ikke nok med talent. Man skal være disciplineret, stå op om morgenen-
- være parat når muligheden byder sig. Kom så!
I disse tider er meget baseret på ting, der intet har med musik at gøre.
Når det kommer til stykket, er det op til en selv at forvalte sin gave.
Læg din sjæl i sangen, koncentrer dig om de ord, du synger.
Dyk ned i det, du synger om, og syng af hjertet.
Hver gang man rejser sig, kan man falde, men så man må op igen.
Det er ikke let, særlig ikke i min alder.
Min solistkarriere begyndte, da jeg var 40.
I aften fejrer vi 25 året for en af vores yndlingsjuletraditioner.
Mine damer og herrer giv Darlene Love en stor hånd!
Og nu er det min store fornøjelse og på høje tid-
- at byde velkommen til ms Darlene Love.
Tak, Rock and Roll Hall of Fame.
Jeg er virkelig beæret og overvældet.
Så mange af os, Merry Clayton, The Waters... står på hendes skuldre.
Min mor sagde til en dame: "Min datter er i New York på Broadway."
"Hvilken datter?"
"Hende, som gjorde rent hos dig."
Jeg har set kunstnere komme og gå. Men på scenen står de samme.
De gik ind i branchen og blev. De er legender, de er utrolige.
At synge i koret hjalp mig til at finde mig selv.
Jeg fandt tilbage til min kærlighed til musikken.
Vi har en gave, vi kan høre en sang og falde ind med harmonier.
Børn gør det, babyer gør det, når de lærer at synge.
Det er en gave. Hvad man gør med gaven er en selv.
Ligesom i gamle dage. Godt, videre.